Det är nåt jag vill berätta för dig.
Efter att jag blev skjuten...
Vill du veta vad det första var som jag tänkte på-
-innan jag slocknade?
Mynt.
Jag är åtta år igen och på rundtur på US Mint.
Jag hör en man förklara hur mynt tillverkas.
Hur de stansas ur plåtar.
Hur de fasas och slipas.
Hur de präglas och tvättas.
Och hur varenda parti mynt undersöks för hand-
- utifall att ett enda har smitit igenom med minsta defekt.
Det var det jag kom att tänka på.
Jag är ett mynt i USA:s armé.
Jag präglades år 1980. Jag har stansats ur plåt.
Jag har stämplats och tvättats, mina kanter har fasats och slipats.
Nu har jag två små hål i mig.
Jag är inte längre i perfekt skick.
Jag vill berätta nåt annat också.
Precis innan allt blev svart-
- vill du veta vad det allra sista var som jag tänkte på?
Dig.
Varför inte? Du kan göra mycket. Som att spela tennis.
- Fan! - Förlåt.
Jag tar den, jag tar den. Förlåt, förlåt mig.
- Hela mitt liv finns i väskan. - Jag fixar det!
Du hittade den.
Jag skulle ta den. Men tack för att du hoppade i.
Det är lugnt.
Jag tar den.
Tack så mycket!
Vem hoppar från sex meter?
Kors, som den ser ut. Du räddade mig.
- Jag heter Savannah. - John.
Modig man.
Hela mitt liv finns i den, så jag står i skuld till dig.
- Det är lugnt. - Kul att träffa dig, John.
Detsamma. Ha en trevlig kväll.
Ja, tack. - Jag var på väg ut i vattnet.
Jag var på väg att ta den.
- Han är tokig. - Jag följer inte efter er.
Jag är bara uttråkad.
- Bor du här? - Ja, jag är född här.
John, vill du...
Mitt hus ligger där borta. Vi skulle faktiskt gå dit nu.
Vill du hänga med? Vi ska grilla.
Nej, jag vill inte tränga mig på. Pappa lagar mat, så...
Jag kan åtminstone ge dig en öl till promenaden hem.
- Var är det? - Precis där borta.
VÅREN 2001
- Är du i det militära eller nåt? - Ja.
Vilket vapenslag?
Armén. Specialstyrkorna.
Specialstyrkorna? Det är imponerande.
Är det där din specialstyrke-ring? Står det så på den?
Den klär dig.
Ska du inte ha mössa också? En sån där fransk... En basker, va?
- Randy... - Jag bara skojar med honom.
Skoja inte med en som kan döda dig med bara händerna.
Oo, hårding.
Kom an bara. Vad sägs om det?
Jag ska ta en öl... soldat.
Det var trevligt.
Förlåt honom. Han tror att han gillar mig.
- Jag tror också att han gillar dig. - Nej.
Jag är inte hans typ. Han vet det bara inte än.
Vad är det?
Jag tror att du nog är allas typ.
Du ser vad jag menar?
Är det han som jag tror? Alan?
Hälsa på min vän John. - John, det här är Alan.
- Kul att träffas. - Säg hej.
Han är lite blyg, va? Var är din pappa?
- Där borta. - Två steg bakom som vanligt.
Han är som en värmesökande robot så fort han ser dig.
- Jag heter Tim. - John.
Kul att träffas.
- Så du är i specialstyrkorna? - Ja.
- Är du stationerad i Fort Bragg? - Nej, Tyskland faktiskt.
- Du har permis? - Ja, sir.
- Hoppas du har trevligt. - Ja, det tror jag.
Förlåt, jag ville inte störa. Fast det var trevligt att träffas.
- Trevligt att träffa dig. - Kom, gubben.
Nu går vi.
Kom nu.
Hej, John.
Hej, Alan.
Det var helt fantastiskt.
Han pratar aldrig med nån, bara med sin familj.
Han pratade med dig.
Jag är i stort sett en i hans familj. Jag har känt honom sen han föddes.
När åker du tillbaka?
Om två veckor.
Det du gör måste vara läskigt.
Trist för det mesta. Långa perioder med tristess.
Enstaka läskiga stunder.
Det är fullmåne i kväll.
Har du sett hur stor månen är när den går upp?
Och hur liten den blir när den är uppe på himlen?
Det är bara ditt perspektiv.
Det spelar ingen roll var på himlen månen är eller var i världen du är-
- om du håller upp handen och blundar med ena ögat.
Den är aldrig större än ens tumme.
Var har du lärt dig det?
Jag vet inte. Nånstans.
Du gjorde upp en egen eld.
Det är väldigt imponerande.
Väldigt primalt.
Men du kan ändå inte grilla korven, är jag rädd för.
Det är jag också rädd för.
Jag måste nog gå ändå.
Förlåt. Hoppas du inte får för mycket skäll.
Det är nog för sent för det.
Tack.
Nej, det är lugnt.
Vill du kanske göra om det här i morgon kväll?
I morgon blir det kyckling. Du vill nog inte smaka.
Jag hoppades att vi kanske kunde låta andra laga maten.
Nåt sånt.
Okej.
Ska jag kanske komma förbi vid sexsnåret?
Okej.
- Då ses vi snart då? - Vi ses snart då.
Ja, snart.
Hej.
Vi ska in till stan och käka glass. Ska du åka med?
Nej, jag har inget emot att gå. Det är lugnt.
Säkert?
Okej. Det var bussigt.
Alan, maka på dig hitåt. Jag lossar bältet.
Hur länge stannar ni i stan?
Vi bor här året runt nu.
Vi körde ner varenda helg ändå.
Jag övertygade till slut min fru om att det här var smartast.
- Ville hon inte ha glass? - Vem? Jaha, min fru?
Nej, hon är på semester själv.
Det är svårt att resa tillsammans.
Men det är okej. Vi får det att funka.
Till vänster här.
Du, John...
Bara så du vet: om du sårar Savannah-
- så måste jag bryta nåt. Nåt i ditt ben.
Ett av benen där inne.
Jag känner hennes pappa och han förväntar sig att jag säger nåt sånt.
Men det hade låtit naturligare om han hade sagt det.
Det lät bra.
- Nej... - Jo då! Det gjorde det.
- Nej, men tack ändå. - Det gjorde det.
Tuta inte! Det är sent.
- Hej då, John. - Hej då, Tim.
- Tack för skjutsen. - Visst, inga problem.
Pappa, jag kan inte stanna och äta.
Jag har gjort lasagne.
Jag vet att du har gjort lasagne. Det är söndag.
Kan jag låna bilen?
Tack.
- Bästa fisk-och skaldjursstället. - Jag vet, jag gick alltid här förut.
Vill du inte äta på ett fint ställe?
Fint? Nej, jag vill äta på ett bra ställe.
Vad fan gör du här?
Lägg av, Steve. Det var för tre år sen.
- Jag vill inte ha nåt bråk här. - Det blir inget bråk, jag lovar.
- Okej. - Tack.
Vad har hänt med honom där ute? Vad är historien med honom?
- Ingen historia. - Är det sant?
Han är en gammal kompis till mig.
Vad är det?
Blev din pappa arg på dig för att du kom hem sent i går?
Nej. Han är inte typen som blir arg.
Vad är han för typ då?
Den tysta.
- Det kunde väl ha varit värre. - Ja.
Och din mamma?
Nej, det är bara jag och pappa.
Har han uppfostrat dig helt själv?
Ja.
- Varför frågar du så mycket om pappa? - Jag är bara nyfiken.
Nyfiken på din bakgrund.
Jag vill träffa din pappa. I kväll.
Du får inte så mycket ur honom. Så ta det inte personligt. Okej?
Hej, farsan.
Här är en du ska hälsa på.
Det här är Savannah.
Trevligt att träffas, mr Tyree.
Han samlar på mynt.
- Det är typ hans stora hobby. - Det är fantastiskt.
Ni har så många mynt. Hur började ni med det här?
Det var genom John, faktiskt.
- Det är inte hans grej längre. - Vi ska nog gå.
Vad är det här för mynt?
Det är en Sacagawea-mula.
- Vill du se lite mer? - Ja, absolut, om jag får.
- Ta då på den här handsken. - Tack.
Det här är lustigt.
- Det är ett satirmynt. - Det är jättetungt.
När William Jennings Bryan ställde upp i presidentvalet...
Nej, vänd inte på det. Lägg det här.
Du minns att han ville införa silverfot?
Och McKinley var hans motståndare...
Här.
Det där är en riktig silverdollar. Så stor är en silverdollar.
Och McKinley sa att om Bryan fick som han ville-
-så skulle silverdollarn bli så stor.
Fantastiskt.
Kan du tänka dig att gå runt med den i fickan?
- Det är jätteroligt. - Det är lustigt.
Och de här...
Pappa, vi hinner inte just nu. Vi kan inte stanna hela kvällen.
- Jag har några här som jag vill visa. - Det här är fascinerande.
Alla dessa har samma färg.
Jag har haft trevligt i kväll.
Jag tycker om din pappa.
Var inte så hård mot honom. Han älskar dig.
Jag märker det även om du inte gör det.
Vänta lite. Vänta, Savannah...
Då ses vi väl snart då?
Vi ses snart då.
Var har du varit hela dan?
Jag har haft fullt upp.
Du har vårlov och ska ligga på stranden hela dan.
Du ska inte göra en massa saker.
Jag vill visa dig en sak.
Familjen som bor här, deras hus förstördes av orkanen.
- Så nu bygger du upp det? - Ja. Inte bara jag.
- Du börjar göra mig lite nervös. - Varför gör jag dig nervös?
Jag börjar tro att du är en för bra människa för mig.
Så bra är jag inte.
Du smyger iväg varje dag för att bygga-
- på ett hus som välgörenhet. På vårlovet.
Du har rätt. Det är egoistiskt av mig att vara så generös.
Nej, allvar, du dricker inte, du röker inte.
- Och du knullar säkert inte runt. - Absolut inte.
- Du måste ha nån brist. - Det har jag.
Vill du berätta för mig?
Jag svär.
- Nej. - Det gör jag.
- Jag har inte hört dig. - För att jag gör det i huvudet.
Det är en oändlig ström svordomar som jag tänker hela tiden.
Okej, säg en då.
- Jag kan inte, för det är snuskigt. - Jaha...
Okej då, helt okej.
Jag har brister, John. Tro mig, jag har många.
- Du ska få se. - Hoppas det.
Vi måste vara klara med huset om tre veckor. Hoppas det går.
Här ska föräldrarnas sovrum och pojkarnas rum vara.
Två pojkar, sju och nio. Vardagsrum och badrum.
Och det här är köket.
Det är det bästa rummet, för mamman lagar jättegod mat.
Vi ska göra det jättefint med vitt klinkergolv och kakel.
Och bänkar. Och det ska bli tak.
- John, kom. - Ett tak vore klart bra.
Det ska bli så här, men överallt. Det är det enda skyddet vi har.
Vi får stanna här ett tag.
Hur fick du ditt ärr?
Det där.
Ett knivslagsmål.
För fem år sen. Vi var jättefulla och han stack mot mitt öga.
Så hemskt.
Varför? Han missade.
Folks sätt att behandla dig, som på restaurangen...
- Det är som om de är rädda för dig. - De är inte rädda för mig.
- De kan vara rädd för den jag var. - Och vem är det?
Nån som var annorlunda.
När förändrades du? När du blev militär?
Ja. Jag menar delvis, ja.
Och den andra delen?
Jag jobbar fortfarande på det.
Så du var alltså tuff.
Och kanske är du fortfarande lite tuff.
- Du skrämmer inte mig, John. - Inte?
Du skrämmer mig.
Bry dig inte om honom.
Så du tror att du är säker där?
Det är okej, alla förstår.
Vad gör du här borta?
- Du missar festen. - Festen klarar sig fint utan mig.
Vad är det?
Varför sitter du ensam här?
Jag är döende, John.
Det är inte ens roligt.
Jag kommer att sakna dig. Det är snart över.
- Nej, det är inte över snart. - Jo, det är det.
Jag åker i morgon. Jag måste tillbaka till skolan.
- Och? - Och du...
Min tjänstgöringstid är slut om tolv månader.
Sen kommer jag hem för gott.
- Mycket kan hända på tolv månader. - Tror du inte att jag vet det?
Jag vet det.
Och jag är inte alls rädd.
Jag lovar dig att allt är över fortare än du tror.
Och sen är jag hemma för gott.
Du kommer att vara saknad.
Jag lovar.
Jag har säkert lämnat det militära innan du har gått ut skolan.
Jag ska sitta i publiken när du tar examen.
Jag tror att det kan ta mig lite längre än så att ta examen.
Efter att ha umgåtts så mycket med din pappa-
- tror jag att jag vill bli speciallärare nu.
Jag vet inte varför det tog så lång tid att inse det.
Jag har ju bott granne med Alan hela livet.
Förlåt, backa lite nu. Vad har det med pappa att göra?
Det finns...
Det finns en förklaring till varför han är som han är.
Glöm det. Det var inget.
Nej, nej, nej...
Vad försökte du säga?
Jag har bott granne med en kille med autism och har en referensram.
Menar du att pappa är som Alan? Är min pappa efterbliven?
Nej, Alan är inte efterbliven. Han är autistisk.
Det finns mildare former som aldrig diagnostiseras.
Så hela tiden har du studerat min pappa?
Nej. Hur kan du ens säga så?
Jag har levt med pappa hela livet. Och jag vet att han inte är normal.
Tror du att du måste säga att han inte är normal?
Hej, soldat. Går du redan?
Ta en öl. Jag bjuder.
Drick den, så mår du bättre.
Det är inte läge nu.
Du behöver slappna av. Slappna av lite bara.
- Vad händer med Savannah? - Lämna mig ifred. Släpp mig.
Lägg av, soldat. Vad händer med dig och...
John!
Jag är hemskt ledsen.
Jag tror inte att hon är hemma nu.
Men hon har inte åkt till skolan än.
Hon brukar komma förbi och säga hej då först, men...
Fan, Tim... Förlåt mig.
Jag gillar det. Det gör att jag ser rätt tuff ut.
Jag visste inte att det var du.
Det var mitt fel.
Det var dumt att smyga sig på en ilsken elitsoldat så där.
Om du träffar henne...
Kan du hälsa henne nåt från mig?
Säg att jag var här och...
att jag...
Vill du skriva ner det?
- Jag ser till att hon får det. - Tack.
Hej, farsan.
Jag visste inte om nån annan skulle komma, så jag gjorde två.
- Nej, jag gör det. - Jag fixar det.
- Nej, jag gör det. - De är rena.
Jag gör det.
Du ser ut att få rester för en gångs skull.
Jag äter det nästa söndag.
Ursäkta.
Jag fick din lapp.
- Kort, gulligt, koncist. - Jag är ledsen.
John, jag är ledsen. Jag är hemskt ledsen.
Jag ville inte göra dig arg. Jag borde inte leka läkare.
Jag iakttog honom i dag...
Jag vet inte vad jag pratar om. Det betyder ingenting. Okej?
Jag ska tillbaka till skolan och ville kolla att...
Kolla vad då?
Jag gav dig ett löfte. Inte sant?
Jo.
Du skrev din första lapp, så jag har skrivit min.
Läs det inte nu. Vänta tills jag har kört.
Kan du... Är du hungrig?
Ja.
Pappa gjorde lite extra till dig. Du vet, det är söndag.
- Jag kan bara stanna en stund. - Jag vet. Kom.
Käre John.
Två veckor tillsammans... Det var allt som krävdes.
Två veckor för mig att bli kär i dig.
Nu får vi ett år ifrån varandra.
Men vad är ett år ifrån varandra efter två såna veckor tillsammans?
Okej, farsan. Jag måste gå.
Ha det bra.
Okej.
Du gav mig ett löfte, ett löfte som jag vet att du håller.
Du ska bara lova mig en sak till under vår tid ifrån varandra.
Berätta allt för mig.
Skriv ner allt, John. Rafsa ihop det i en anteckningsbok-
-skriv ut det, mejla det till mig.
Jag bryr mig inte, men jag vill veta allt.
Då är vi alltid hos varandra även om vi inte alls är det.
Och innan vi vet ordet av så ses vi snart då.
Tjena, tjejer.
Välkommen tillbaka. Titta på ditt papper.
Hur var det i Atlantic City?
Skratta bara.
- Jag bad dig om en sak... - Jag har inte sagt ett ord.
Du hade inte frågat om du inte visste.
Bry er inte om att packa upp. Vi ska iväg tidigt i morgon.
Mycket nöje.
Kära Savannah. Jag lovar att vi ses snart då.
Jag lovar att skriva hela tiden. Jag lovar att berätta allt för dig.
Ha tålamod. Det kan ta lite tid för breven att komma till dig.
Vi har redan skickats ut på ett uppdrag.
Problemet är att vi inte kan använda postgången här.
Och här finns inget internet-
- så jag måste skicka allt med flygpost.
Kan du skicka det här åt mig?
- Tappa det inte. - Nej, visst.
Tyvärr så får jag inte säga exakt var vi är.
Jag kan bara säga att stället här får mig att sakna USA jättemycket.
Avsaknaden av allt som liknar hav får mig att sakna Charleston.
Och allt omkring mig får mig att sakna dig.
Vi flyttar runt ofta, så brev kommer ofta sent och huller om buller.
Vi kanske ska numrera våra brev så vi vet när vi har skrivit dem.
Men när de kommer hit till slut så är det en bra dag.
- När de inte kommer... - Okej, få se nu.
Inte till mig, inte till mig.
Inte till mig och inte till mig.
Typiskt.
- Så är det en dålig dag. - Inget till dig heller.
Men jag vet att de kommer. Det vet jag.
Brev nummer 8.
Käre John. Jag är på mina föräldrars gård över helgen-
- och de har gäster som du kanske känner.
Savannah!
Hästen är som gjord för dig.
Jag och Alan red i dag. Det var hans debut på hästryggen.
Du har hört att hästar har ett sinne för att känna på sig fara?
Känna på sig ondska?
Jag tror att autistiska barn har samma sinne, så...
Jag har en idé, en dröm.
Jag vill starta ett sommarläger för autistiska barn.
Jag har aldrig sett honom så här.
Ett ställe där de kan rida så mycket de vill.
Och för en gångs skull i livet slipper de oroa sig för nånting.
Vad tycker du? Önskedröm, va?
Nej, det är ingen önskedröm.
Det är en perfekt dröm.
Erget. God jul.
John... Till en "mr John Tyree".
Sju. Kan jag behålla det här?
Brev nummer 33.
Kära Savannah. Det positiva är att vi skickats till ett nytt ställe.
Fast jag får inte berätta vart.
Det negativa är att stället får mig att sakna det gamla stället.
Men det är fullmåne här, vilket får mig att tänka på dig.
För jag vet att var jag än är-
- så är månen här lika stor som din en halv värld bort.
Käre John.
De flesta kvällar somnar jag med en oro för dig.
Jag undrar var du kan vara.
Men inte i kväll.
I kväll är du här hos mig.
Jag besökte din pappa i går.
Jag ville träffa honom innan jag åker till skolan.
Hoppas det är okej.
Jag gjorde en paj till dig.
Han bjöd mig på middag. Det var söndag, så vi åt lasagne.
Och han berättade om sina mynt så vi hade mycket att prata om.
Det här defekta är i dåligt skick. Värdelöst för de flesta samlare.
- Men inte för dig? - Nej, inte för mig.
Vilket är ditt favoritmynt?
Av alla mynt du har, vilket är ditt absolut favoritmynt?
Har du ett?
En Jefferson-mula från -78.
Det är min favorit.
Absolut.
Varför? Är det värt mest?
Det är värt mycket, men inte mest. Men...
Vilken är historien bakom det?
Så jag frågar dig i stället, John, var du än är...
Vilken är historien?
Kära Savannah.
Bara för att jag lovade att berätta allt för dig.
När jag var sju år köpte jag en glasstrut.
På väg hem såg jag att en encentare inte var en riktig encentare.
Jag vet inte.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Hittade du den, pojk?
Det är en mula.
- En vad då? - En mula.
Ett felslaget mynt. Då och då gör de fel och mynten kommer ut.
Ena sidan är fem cent, den andra en cent. En mula.
Det är mer en kuriositet än nåt annat.
Minns du hästsinnet du nämnde?
Men eftersom grabben hittade det köper jag det ändå. 20 dollar.
- Nej tack. - Min pappa har det också.
Vänta lite. Låt mig få ta en ny och snabb titt på det.
Det var som tusan.
- Vet ni vad det är? - Nej.
Titta där. Det är ert mynt.
Vill ni ha ett gott råd, från en pappa till en annan?
Behåll det, var rädd om det.
Låt det gå i arv till er son som låter det fortsätta gå i arv.
Och om 30, 40, 100 år från nu...
så har ni nåt som är värt mycket mer än 4 000 dollar.
Det lovar jag er.
Vill du behålla det?
- Roligt för er. - Tack.
Först älskade jag att jaga mulor med pappa.
Äntligen hade vi nåt att prata om, nåt vi kunde göra tillsammans.
Men han blev besatt av dem. Du vet hur han är.
Och sen blev jag tonåring och du vet hur jag är.
Åka ända till Wooster till en ny myntmässa? Jag gör det inte.
Du åker till en varje helg nu.
Vad gott... Jag älskar varm mjölk. Mums.
Du lägger alla pengar på mynt. Köp ett jäkla kylskåp som funkar.
Till slut slutade han helt att prata om mynt med mig.
Då kom vi på att det inte fanns så mycket kvar att prata om.
Det var historien.
Jag saknar dig så mycket att det gör ont.
Förlåt.
Okej, grabbar, så här är det...
Anhåller om att få förlänga min tjänstgöring, sir.
- Anhåller också om förlängning. - Anhåller också om förlängning.
Okej, lyssna. Vi får våra order på måndag-
- så innan vi gör nåt överilat funderar vi på det i helgen.
Jag har fru och barn att tänka på.
- Ingen ber dig stanna, kapten. - Jo, det gör ni. Detta är min grupp.
Dit ni åker, åker jag. Dit vi åker, åker vi alla.
Vill alla förlänga på måndag, så gör vi det. Tillsammans.
- Håll dig i skinnet nu. - Var rädd om dig.
Kom nu. Planet till Paris lyfter om en timme. Är du klar?
- Det blir fantastiskt. - Jag kan inte följa med.
- Jag måste till Charleston. - Till Charleston?
Är du galen? Vi har ledigt i två dar.
Du får max 18 timmar på marken.
Det är 18 timmar mer än jag hade i morse.
Jag vet inte när jag får det igen, så jag måste åka.
- Jag kan inte få dig att tänka om? - Nix.
John!
Sa han verkligen det? Vill han följa med?
Jag tror att han vill. Han var inte helt säker, men...
Det var han säkert inte.
Farsan?
Vad gör du här?
Kolla på dig. Tjusig.
Följer du med oss?
Snälla. Mina föräldrar vill så gärna träffa dig.
Är ni hungriga?
Jag har gjort köttfärslimpa.
Det vet jag. Det är lördag.
- Vi kan ta med den. - Ja, kan vi inte ta med den?
Jag vet inte...
Är det okej? Jag packar in den.
Förlåt mig, men...
Kan du stanna? Jag måste hem.
- Ska jag vända? - Nej, bara stanna. Stanna.
- Har du glömt nåt? - Nej, jag måste ut ur bilen.
Slappna av bara. Okej?
Jag tror inte att jag klarar det.
- Det går bra. - Nej, jag måste ut. Snälla.
Du är okej, pappa.
- Stanna! Jag kan inte... - Okej, jag vänder.
Det är lugnt, det är lugnt.
- Jag måste ut. Stanna! - Okej.
Mr Tyree?
- Är du okej? - Förlåt, förlåt.
Men du...
Vi väntar på dig i bilen. Okej?
- Nej, jag klarar mig. - Nej, vi kan stanna. Vi stannar.
Jag kan åka dit nästa år.
Farsan, jag har bara en kväll.
Jag måste tillbaka. Förstår du det?
Åk, ni två borde åka.
Han försökte. Han försökte åtminstone.
Hej. Välkomna.
Min flicka!
- Mamma, det här är John. - Det känns som om jag känner dig.
- Följde din pappa med? - Nej.
Det är okej. Jag är glad att du kom hem helskinnad.
Vi tänkte ställa in efter allt som hänt-
- men vi tycker att alla ska vara tillsammans.
- Jag har briefat honom i bilen. - Bra underrättelser.
Gedigen taktisk träning. Jag blir nog inte mer redo.
Jag älskar honom redan.
Mrs Curtis. - Savannah.
John. Kul att se dig igen.
Du ser ut att behöva en sup. Jag hämtar en till dig.
Ja tack.
- Vad gör han här? - Jag bjöd in honom.
Hans familj bor på gatan.
Umgås ni två nu?
Han är inte så farlig när man väl har lärt känna honom. Jag svär.
Här har du.
- Det är bourbon. Det dör du inte av. - Jag kommer strax.
Jag vill be om ursäkt för hur jag behandlade dig.
Om jag vetat att Savannah skulle hålla ihop med dig-
- hade jag inte behandlat dig så. Så helt uppriktigt: förlåt.
Helt okej.
Om du behöver nåt och... Mycket nöje.
- Så det här är han? - Ja.
- Spela inte tuffing nu, pappa. - Spela?
Jag bänkpressar kylskåp, gumman. Dina pojkvänner måste veta sånt.
Trevligt att träffas, mr Curtis.
Men Tim här hann före er.
Han lovade att klå upp mig om jag sårade er dotter.
Jag tror att jag gjorde ett rätt bestående intryck.
- Skål. Kul att du kunde komma. - Tack, sir.
Billy!
Du ser, nu är det värsta över.
- Kul att se dig igen, John. - Hej, Tim.
- Hej, Tim. Hur är det med dig? - Bra.
Är din fru här?
Hon är faktiskt på semester. Jag ska hälsa henne från dig.
- Gör det. - Jag ska.
Alan. Minns du vad vi pratade om?
En ny semester?
Ja.
Frågar Alan nånsin om henne?
Ja, det gör han. Jag vet bara inte vad jag ska säga.
Du...
Jag är inte pappa.
Så jag har ingen rätt att ge dig goda råd.
När jag var liten hoppades jag att varje dag-
- äntligen skulle bli den dag då mamma kom hem.
Jag väntade i 15 år.
Så jag vet hur jobbigt det måste ha varit för pappa-
-att säga sanningen till mig.
Men det hade besparat mig mycket väntan. Fattar du?
Om det värsta du kan säga om din far är att han överbeskyddade dig...
Det är väl en rätt bra pappa?
Ursäkta. Du är John, va? Savannahs John?
Tack för det ni gör. Våra böner är med er.
Jag hoppas att det är slut snart så ni kan komma hem helskinnade.
Det tar inte slut i brådrasket. Afghanistan är bara första anhalten.
Han har rätt. Snart ber de er att ta värvning för en repa till.
De slutar be er och beordrar er.
Ingen jag känner behöver bli ombedd. Och vi behöver inte beordras.
Vad menar du med "vi"?
Savannah...
Så du ska ta värvning igen bara så där?
Det är nåt vi borde prata om.
Två år till, John.
Har du redan gjort det? Har du förlängt?
Nej.
Men du har beslutat att göra det?
Har jag nån talan? Har jag nån talan i det här?
- Du förstår inte. - Säg aldrig att jag inte förstår.
Låt mig vara ifred, John.
Snälla.
Vad vill du...
Vad vill du att jag gör?
Säg vad du vill att jag gör. Vill du att jag ska sluta?
Är det det?
För jag vet inte hur det blev så här.
Jag bara vaknade-
-och stora hus rasade.
Jag hade en plan, men nu har jag inte det.
Och jag vet inte vad jag ska göra.
Jag vet bara att jag vill stanna här.
Stanna här hos dig så länge jag kan.
Du är det enda viktiga. Okej? Du är det enda viktiga för mig.
Och jag vill göra det rätta, men jag vet inte vad det är.
Jag vet inte hur jag ska komma dit. Du måste berätta för mig.
Du måste berätta för mig. Okej?
Kan du vara snäll och berätta vad du vill att jag ska göra?
Jag vill att du följer med mig.
Hej, farsan.
Tack för att du kom.
Tror du att du klarar dig själv nu?
Ja. Varför skulle jag inte det?
Jag måste nog gå nu.
Var rädd om dig.
Allt är väl bra mellan oss? Ingenting har förändrats?
Akta så du inte trampar i fler eldar.
Okej. Jag lovar.
Då ses vi snart då.
Vi ses snart då.
Välkomna tillbaka, killar. Hoppas ni hade en bra helg.
Jag önskar det hade varit längre, men ibland får man ta vad man får.
Så då blir det så?
Är det enhälligt?
Okej. Jag börjar med papperna.
Inget i dag. Jag beklagar.
Har ni sett John? Är han tillbaka?
John!
Jag har ett brev till dig.
Men det är allt.
Käre John.
Jag vet att det var för länge sen som jag sist skrev till dig.
Jag har stirrat på detta tomma ark i två timmar nu.
Om jag ska vara ärlig-
- så har jag stirrat på det i två månader.
Snälla, förlåt mig för det jag ska berätta.
Och vet att detta är det svåraste-
-som jag nånsin behövt göra.
Mitt liv utan dig är meningslöst och jag kan inte leva...
Jisses. Bakar du lerkakor?
Vad händer?
Vill du prata om det?
Det finns inget att prata om.
Hon har...
Hon har hittat en annan.
Vet du vem han är?
Nej, hon skrev inte det.
Men jag har rätt bra hum om det.
Du...
Sånt händer. Du får tillbaka henne.
Så fort du är hemma kommer hon springande...
Nej, de har redan förlovat sig.
Jisses.
Jag beklagar, du.
Säg till om jag kan göra nåt.
Man tror inte att ekorrar kan simma-
- men den simmade 20 meter in till stranden.
- En simmande ekorre. - Det är ju helt knasigt.
Ser ni det där? Sexigare blir det inte här.
De får inte visa benen och har fisknät framför ansiktet.
Jag ska ta med en hem och tvinga min tjej bära den.
Då blir det lite mystiskt.
Backa, backa! - Vad säger han?
- Han talar turkiska. - Vad säger han?
- Jag vet inte. - Klura ut det, språkspecialist.
Jag talar pashto, farsi, allt möjligt. Vad talar du för språk?
Bra jobbat.
- Vart ska du? - Nån måste komma på vad han säger.
Noodles, följ med honom.
Marsch!
- Okej? - Ja. Är du?
Vi har en man skadad! - Noodles, du klarar dig!
Uppfattat, en man skadad.
- Ta bort handen. - Ser du det?
Ta bort händerna!
Den träffade din plåt.
Jag har aldrig älskat ett klädesplagg så mycket, jag svär vid Gud.
John!
Man skadad! Sjukvårdare!
Sjukvårdare!
Se på mig. Du klarar dig. Det är ingen fara.
Jag fixar det.
Håll dig vaken. Se mig i ögonen.
Håll ögonen öppna. Okej?
Ögonen. Vakna, vakna. Titta på mig.
Välkommen tillbaka, sergeant Tyree.
Ta det lugnt. Du är på ett sjukhus i Tyskland.
Och du kommer att bli bra.
Tyree.
- Du ser kry ut. - Tack.
Jag ville bara titta in och säga att jag förlänger.
Förlänger?
Det har gått tre månader. Jag är imponerad, men inte dum.
Åk hem, John, vila upp dig. Håll din pappa sällskap ett tag.
Sätt dig.
Hör på...
Jag blir förflyttad. Det har inget med det som hände att göra.
Mitt kaptensjobb är klart här. Jag ska hem till Fort Bragg.
Jag saknar faktiskt min familj.
Det är bra, sir.
Berry och Daniels slutar. De flesta andra fortsätter.
- Du har under fyra månader kvar... - Jag förlänger.
Ditt krig är slut, John. Du tjänade ditt land bra.
Vet du vad? Jag kanske gör det till en karriär.
Jag får dig inte att tänka om, va?
SPECIALSTYRKORNAS BAS QATAR, 2007
Vart ska du sen?
Jag vete fan. Dit de skickar oss.
Vi skickar hem dig till USA, John.
Jag beklagar. Vi fick veta det nyss.
Han är vaken, men inte helt klar.
Och han medverkar nästan aldrig.
Det är svårt att säga hur allvarlig stroken är-
- för vi vet inte hur länge han låg innan de hittade honom där.
Om jag varit där och hittat honom tidigare-
-hade det då gjort nån skillnad?
Jag tvivlar starkt på det.
Hej, farsan.
Vad ligger du här för? - Varför har ni honom här ute?
Är du okej? Hur mår du?
Det är inget speciellt.
Jag skrev ett brev till dig.
Nej, du behöver inte läsa det nu. Jag trodde inte att du...
Läs det när jag har gått.
Vet du vad? Jag...
Jag läser det för dig.
"Kära pappa."
"Det är en sak jag velat berätta."
"Minns du för några år sen"-
- "när jag blev skjuten?"
"Vet du vad det första var som jag tänkte på"-
- "precis innan jag slocknade?"
"Mynt."
"Plötsligt var jag åtta år igen och på rundtur på US Mint."
"Jag hör en man förklara hur mynt tillverkas."
"Hur de stansas ur plåtar och fasas och slipas."
"Hur de stämplas och tvättas."
"Och hur varenda parti mynt undersöks för hand-
- "utifall att ett enda har smitit igenom med minsta defekt."
Minns du det, pappa? Minns du vår resa till Philadelphia?
"Det var det jag kom att tänka på."
"Jag är ett mynt i USA:s armé."
"Och jag präglades år 1980."
"Jag har stansats ur plåt."
"Jag har stämplats och tvättats"-
- "och mina kanter har fasats och slipats".
"Men nu har jag två små hål i mig"...
"så jag är inte längre i perfekt skick."
Vad sägs om det, pappa? Vi är bara två defekta mynt.
"Det är en sak till"...
"som jag vill berätta för dig."
Efter att jag blev skjuten, innan jag slocknade...
Vill du veta vad det allra sista var som jag tänkte på?
Det allra sista som jag tänkte på...
Vill du veta vad det allra sista var som jag tänkte på?
Jag är hemskt ledsen. Jag vill inte stressa dig, men...
Vi ska ha en begravning till.
John...
Vad förde hem dig?
Min pappa.
Hur är det med din pappa?
Förlåt.
Jag önskar att jag hade vetat.
Det är okej. Det hade inte gjort nån skillnad.
Jag är ledsen.
Han var en riktigt bra människa.
Du gjorde det till slut, va?
"Camp Hästsinne".
Nej, det gjorde jag inte.
Jag försökte.
Det höll i en sommar efter att vi tog över stället från mina föräldrar.
Det var... det var dyrt.
Vill du följa med in?
Det är bara jag här.
När måste du åka tillbaka?
Så fort jag har fått ordning på pappas saker.
Har du stadgat dig än?
Nej.
Men du måste dejta mycket, va?
Nej, jag tror inte att man kan kalla det dejta precis.
Det är så himla roligt att se dig.
Här och vid liv.
Vänta. Ursäkta.
Hallå?
Hej. Nej, jag mår bra.
John är här.
Ja. John Tyree.
Ja, jag kör snart.
Okej, vi ses.
Jag är där om typ 20 minuter.
Och jag älskar dig. Hej då.
Han vill träffa dig.
Är det Tim?
Direkt efter att han fick diagnosen var han så optimistisk.
Han tänkte fortfarande bara på Alan, vilket var inspirerande.
Först när cancern nådde fas 4 märkte jag en stor förändring.
Vad för slags cancer är det?
Lymfom.
Han är trött på att ligga på salen-
- så han är oftast här ute, ibland med Alan.
- Kan jag få en kaka? - Alan...
- Minns du John? - Hej, John.
Hej, Alan. - Han har blivit stor.
- Hur är det? - Bra.
- Jag köper en kaka till honom. - Bra idé.
- Han har pratat om det. - Kom, Alan.
Du vill klå upp mig, va?
Jag kan inte göra mycket åt det här.
Allt ingår i min stora plan.
En sjuhelsikes plan.
Jag älskar henne.
Allt som hände i mitt liv före det är borta nu.
Det har suddats ut. Jag ville berätta det för dig.
Och säga förlåt.
Förlåt för hur det hände med dig så långt härifrån.
Men jag vet nu att Alan alltid har nån som tar hand om honom.
Han kommer alltid att vara i goda händer.
Hon älskar dig fortfarande.
Det är hur tydligt som helst. Man ser det i hennes ansikte.
Jag önskar att det inte var så, men-
- hon har aldrig tittat på mig som hon brukade titta på dig.
Du måste veta det.
Var försiktig, Alan!
- Han älskar fortfarande hästarna, va? - Ja, han stannar där till i kväll.
Jag måste få ut honom från sjukhuset.
Han behöver komma hem.
Ett företag i Texas har ett försökspreparat.
Som kan hjälpa.
Men försäkringsbolagen betalar det inte, så klart.
Mina föräldrar sålde sitt strandhus för ett år sen.
Vilket var en gudagåva.
Vi har haft ett par insamlingar.
Men jag hade aldrig trott att pengarna skulle ta slut så fort.
Stanna och ät, okej?
Så du dricker nu?
Bara ett glas eller två till maten.
Tim fick mig att börja för ett par år sen.
- Varför tittar du på mig så där? - Vad menar du?
Hur tittar jag på dig?
Annorlunda.
Hur ska jag titta på dig? Du är annorlunda.
Jag vet inte...
Jag vet inte varför jag kom hit. Vad gör vi?
Vi sitter här och äter och pratar och ingen säger nånting.
Vad ska jag säga? Vad vill du prata om?
Varför ringde du inte?
Varför ringde du mig inte?
Förtjänade jag inte en bättre förklaring än...
det där brevet?
Kunde du inte ha ringt och gett mig en chans-
-att få dig att tänka om?
Tycker du inte att du var skyldig mig det?
- Jag kunde inte. - Kunde du inte?
Hade du så lite till övers för mig att du inte kunde ringa mig?
Varför?
För att jag inte kunde.
Ge mig ett svar! Varför inte? Jag vill ha ett svar.
Om jag bara hade hört din röst så hade jag ångrat mig.
Var det det du kom ända hit för att höra mig säga?
Hade du det svårt där ute? Tror du att det var lätt för mig utan dig?
Varenda dag var som ett jäkla livsmaraton utan dig.
Tim var sjuk.
Han var sjuk och behövde mig. Han behövde min hjälp.
Han behövde min hjälp med Alan, med allt.
Jag var ensam och visste inte vad jag gjorde!
Jag planerade det inte och visste inte att det skulle hända mig.
Men det gjorde det.
Tror du inte att jag har lyft luren tusen gånger och försökt ringa dig?
Tror du att jag vill stå här framför dig så här?
Jag hade inget val.
Jag vet.
Jag har sparat varenda ett.
Du har varit på så många ställen.
Jag tror att de gula kuverten är från Afrika.
Verkligen?
Jag har till och med ditt allra första brev till mig.
JAG ÄLSKAR DIG
På Tims vattenräkning.
Förlåt.
Det är okej.
Jag hoppas att du har mer av den varan.
Jag sätter på kaffe.
Jag måste gå.
Då ses vi snart då.
Säg det till mig.
När jag säger det säger du det.
Minns du?
John?
Säg det bara.
Hej då, Savannah.
Jag tror inte att du minns mig, men du kände min pappa Bill Tyree.
Ja, självklart. Det var länge sen jag såg honom. Hur mår han?
Han dog nyligen.
Jag beklagar.
Du erbjöd dig att köpa hans myntsamling, va?
Det gjorde jag, mer än en gång.
Hur mycket tror du att hans samling är värd?
En så stor samling? Vet inte, jag måste titta på den.
Jag har bara ett villkor.
Alla mulor måste hållas ihop.
Sälj dem tillsammans eller behåll dem, men de måste hållas ihop.
- Säljer du alla hans mynt till mig? - Ja.
Alla utom ett.
Blir det fem cent-sidan så slår vi läger här i skuggan.
En cent, så blir det uppe på åsen.
- Det blev en cent-sidan. - Okej, vi går upp på åsen.
Sergeant.
Tack.
Käre John.
Det är fem år sen som jag skrev ett brev med penna och papper.
Men jag tänkte berätta allt som har hänt sen vi sågs sist.
Några veckor efter att du var här fick Tim en anonym donation.
Den var stor nog att ge honom det försäkringsbolagen vägrat honom.
Tid.
Tid för att äntligen komma hem.
Tid för att vara med sin son.
Tid för att ta farväl.
Problemet med tid är bara-
- vare sig det var de två veckor som jag fick med dig-
- eller de två sista månader som jag fick med honom -
-att tiden alltid tar slut.
Jag vet inte var i världen du är-
- och jag vet att jag miste rätten att få veta sånt för länge sen.
Hur många år som än går...
så vet jag att ett är lika sant som det alltid har varit.
Vi ses snart då.
Subrip: TomTen
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2010
ANSVARIG UTGIVARE: PIA GRÜNLER